VÅGN OP! DET ER VALGDAG! STEM!
CIRKUS KOMMER TIL BYEN!
Det giver ingen mening.
Nej, Whigpartiet har har haft magten i dette distrikt i årevis.
De har aldrig tabt et valg. Hvordan er det blevet et hundeslagsmål?
Forandringens vinde blæser vel.
Vinde?
Mere som et jordskælv.
Det er, som om hele landet falder fra hinanden.
Nej, jeg...
Nå...
...har du allerede stemt?
Ja. På vej herhen.
Kan Whigpartiet regne med din støtte?
Jeg stemmer sjældent på et parti.
Jeg er stemmer mere uafhængigt.
Ja, det er vel godt for en mand at tænke selvstændigt.
- Jeg er enig. - Hm.
Hvem ville du stemme på, fru Dickinson?
- Hvis du kunne. - Mig?
Sikke et sjovt spørgsmål. Det har jeg aldrig tænkt over.
Er det rigtigt? Jeg troede, du var suffragette.
Hvor vover du at fornærme mig sådan?
- Far! - Åh gud.
- Det er så spændende! - Åh gud!
Ja, det er spændende.
- Det er valgdag. - Nej, vi taler om noget andet.
Hvem tænker på valg, når man ikke kan stemme?
Vi taler om...
-...cirkus! - Cirkusset kommer til Amherst!
Ja, i dag! De rejser det store telt nu!
- De har løver... - Løver.
...og tigre og...
Åh, de har siamesiske tvillinger.
Du ved, siamesiske tvillinger.
Må vi ikke tage derhen?
Cirkus?
Så fordærvende.
"Fordærvende"? Hvad mener du?
Cirkusser er moralsk fordærvende.
De er usle, primitive og upassende for unge damer.
Nej. Der var et cirkus i Ohio, hvor der var så meget vold,
at halvdelen af byen kom til skade, den anden halvdel røg i fængsel.
Nej. Cirkusser er fulde af tyve, krejlere og sigøjnere...
Og hvad med damerne?
De såkaldte "akrobater",
let påklædte, som kaster sig rundt
og opfører sig som gemene pr... Jeg siger det ikke.
Nej. Cirkus er intet sted for jer piger.
Tager du os med derhen?
- Ithamar, vi skal tale sammen. - Ja, derfor er jeg her.
Lad os gå en lille tur. Følg med mig.
- Det er tæt. - Jeg ved, det er tæt.
- Det behøver du ikke sige. - Det skulle ikke være tæt.
Nej, det ved jeg. Demokraterne kæmpede ikke.
Din hat. Den lå i hestevognen.
Tak. Jeg elsker den hat.
Det er ikke demokraterne.
- Det er Knownothings. - Hvem?
Knownothings. Kender du ikke dem?
Jo, jeg ved alt om Knownothings.
- Okay så. - Men genopfrisk lige min hukommelse.
Så du ved det ikke.
Der er bare for mange partier. Hvorfor er der ikke bare to?
Måske kender du dem, men siger du ikke gør,
for når medlemmer af Knownothings bliver spurgt til partiet,
skal de sige, de intet ved.
- Forvirrende. - Ja.
Så jeg kunne spørge dig nu,
og du kunne sige, du intet ved,
og det kunne være din måde at fortælle mig,
at du er medlem af partiet.
Lad os lige gå ud fra, jeg ikke er.
- Hvorfor er jeg ikke sikret sejren? - Grundet Knownothings?
Det viser sig, de ved noget, om at vinde.
De vinder måske!
Gode scones. Vidste du, at scones blev opfundet i det 16. Århundrede?
- Undskyld. Sagde du, de måske vinder? - Ja.
- Altså over mig? - Ja. Desværre.
Umuligt. Det her er Massachusetts.
Whigkandidater har vundet siden republikkens grundlæggelse.
Ja, men tiderne skifter.
Hr. Dickinson!
- Hvad skal vi spise i aften? - Jeg er ligeglad. Overrask mig.
Hvad med skovsneppe?
Eller vildhøne? Eller sneppe, fasan, hjejle, rype,
stegt hare eller dyrekølle?
Kan jeg på nogen måde komme ud af denne samtale?
Knownothings har bygget en platform på populistisk, økonomisk retorik
og indvandringsfjendsk, nativistisk angst.
- En farlig kombination. - Og giftig.
Ja, men det virker.
Folk stemmer faktisk på disse klovne?
Ja.
Folk vil åbenbart gerne have fortalt, hvem de skal bebrejde deres problemer.
- Og Knownothings bebrejder... - Immigranterne, katolikkerne, irerne...
- Og vi bebrejder ikke nogen. - Præcis. Vi har ikke valgt en fjende.
- Det virker som en forglemmelse. - Set i bakspejlet, ja.
Så efter alt dette taber jeg måske?
- Jeg ved det ikke. Det er tæt. - Tæt?
For pokker.
Er det tæt, så lad det være tæt. Ved du hvad, Ithamar?
Jeg tror på dette land, og jeg tror på de gode.
Og når alt kommer til alt, vinder de gode, fordi vi elsker Amerika.
Og når immigranter kommer hertil, åbner vi vores arme og siger:
"Velkommen. Tag plads. Spis en hotdog."
Vi smider ikke folk ud.
Nej.
Og når det kommer til disse Knownothings,
lyder det, som om det, de burde lære nogen om,
er en lille ting kaldet patriotisme.
Og generøsitet. Og stolthed.
Du godeste. Hvad er der galt?
Det er mine brødre.
De var ved stemmeboksen i morges, da de blev angrebet.
Den ene blev tævet halvt ihjel.
Tævet af hvem?
Knownothings!
De hader os, fordi vi er irere.
Der kan du se, Edward. Det er ved at køre af sporet.
Du ved, hr. Dickinson,
mine brødre og jeg kom til Amerika for at undgå forfølgelse.
"De fries land", sagde de.
Men det er det samme her som i Irland.
Måske bør vi bare tage hjem igen.
Tab ikke troen på denne nation endnu, Maggie.
Vent og se.
Ære og anstændighed vil sejre.
Snart bliver jeg valgt og vil repræsentere dig og dine brødre.
Og jeg vil sikre mig, at dette aldrig sker igen.
Jeg håber, du har ret.
Jeg ved, jeg har ret.
VI TABER, FORDI VI VINDER
Og hvad så, hvis jeg aldrig ser en elefant?
Jeg så engang en sky, der lignede en elefant.
Beklager, din far ikke vil give dig lov.
Han giver mig ikke lov til noget.
Har du måske bemærket.
Ja, ingen læsning, ingen badning...
Og ingen cirkus.
Hvad vil du gøre i stedet?
- Mener du for at more mig? - Ja.
Hvordan vil Emily Dickinson underholde sig selv?
Hm.
Det ved jeg ikke.
Jeg bliver nok bare hjemme.
Taler måske med et møl.
Her er noget.
Hvad er det?
En poesikonkurrence.
I dag er sidste chance for at deltage.
"Vi leder efter Amhersts uopdagede lyriske geni."
Det er dig. Ud fra det, jeg har læst af dig.
Jeg kender til konkurrencen.
Gør du? Deltager du allerede?
Husker du den samtale, vi lige havde? Om min far?
- Åh. - Ja.
Ingen læsning, ingen badning, ingen cirkus og ingen poesi.
I hvert fald ikke offentligt.
Ville han virkelig have noget imod, du var med i en poesikonkurrence?
Du kender ham vist ikke rigtig endnu.
Det gør jeg vel ikke.
Han siger, at kvinder, der vil skrive, ikke er bedre end...
...tja...
...lad os kalde dem "akrobater".
Det er en skam, fordi...
...jeg tror, at hvis du deltog,
ville du vinde.
"Ingen kender denne lille rose"
Der er du.
Du gode gud.
Jeg har ledt overalt.
Hej, Em.
Hvad laver du her? Jeg troede kun, det var mig, der kiggede på gravsten.
- Vi har et problem. - Hvad er det?
Der ligger én begravet på Sues plads.
Hvem pokker er Ichabod Beecher?
Det er Beecher-barnet.
Et af Beecher-børnene.
Den stakkels familie. Så mange børn, og de døde allesammen.
Hvorfor ligger der et dødt Beecher-barn så tæt på vores gravsted?
De mistede vel så mange børn, de løb tør for plads.
Det er ærgerligt, men jeg skal begraves der,
og Sue, som min kone, skal begraves ved siden af mig.
Skal hun ikke?
Hvorfor rykker du ikke bare barnet?
Hvad?
Jeg kan ikke rykke et dødt barn.
Hvad ville Beecher-familien ikke sige?
Ingenting.
De har ikke boet her i årevis. De er flyttet tilbage til England.
Aha.
Og det barn døde for 27 år siden. Han er voksen nu.
Åh.
- Det er rigtigt. - Mm-hmm.
Okay, nu har jeg løst dit problem. Nu skal du løse mit.
Hvad er det?
Springfield Republican afholder en poesikonkurrence.
- I dag er sidste chance for at deltage. - Du deltager vel ikke?
- Nej. Far ville slå mig ihjel. - Ja, han ville.
Derfor skal du deltage.
Mit digt under dit navn.
Mig?
- Det kan jeg ikke. - Hvorfor ikke?
- For det første er det uærligt. - Kun en smule.
"Dickinson" -delen er sand.
Ja, og hvad så?
Du bliver gal, fordi du ikke får æren.
Det vidste jeg, du ville sige.
Jeg har tænkt over det.
Jeg sværger, jeg ikke bliver gal.
Jeg er ligeglad med, hvem der får æren. Verden skal læse mine ord.
- Er du sikker? - Ja, helt sikker.
Her. Du må skynde dig. Der er deadline i eftermiddag.
De trykker vinderdigtet i avisen i morgen.
Nu er det ikke helt vildt mærkeligt, vel?
Nej.
Du bliver stolt, hvis du vinder.
Vær sød at gøre det for mig, Austin.
Okay.
For dig.
Du er den bedste. Tak. Tusind tak.
Tak.
Hvor ellevild bliver Sue lige, når jeg graver barnet op?
Du kan virkelig håndtere en kalkun.
Tja...
...siden jeg blev forældreløs, har jeg altid skullet lave mad.
Du har ikke haft det nemt, vel?
Det er dejligt, du er tilbage.
At du er vendt tilbage fra Boston.
Tak, fru Dickinson.
Jeg er glad for, du og Austin er sammen igen,
og vi skal holde et smukt bryllup.
Der er noget, jeg vil give dig.
En forlovelsesgave.
Det havde du virkelig ikke behøvet.
Det er noget, min mor gav mig,
da jeg tog fra Norcross-gården for at gifte mig med hr. Dickinson.
Den har fulgt mig alle disse år.
Jeg havde jo regnet med, at Emily skulle have den, når hun blev gift,
men jeg tror, det er bedst, du får den.
"Den sparsommelige husmor."
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige, fru Dickinson.
Kald mig mor.
Du bliver snart min datter.
Og bare rolig, jeg vil gøre mit bedste for ikke at dø.
Hej, Sue.
Hej.
Hvad læser du?
Din mor gav mig den. - Hm.
Du går virkelig op i at være en husmor, hvad?
Rend mig, Emily.
Jeg troede, det var Ithamar med resultatet.
Nej, stadig intet nyt.
Det burde være afgjort nu.
Hvorfor prøver du ikke at få sovet?
Få en god nats søvn.
- Det har været en lang dag. - Nej.
Resultatet kan være her når som helst.
Kan de piger ikke dæmpe sig?
Det er Jane Humphrey og et par andre.
- De bliver og overnatter. - Vil du sige, de skal være stille?
Ja, selvfølgelig.
Jeg sidder og grubler over vores nationale situation.
Jeg kan ikke holde ud at høre på deres ligegyldige plapren.
Hele Kansas-Nebraska-loven var en overreaktion
fra slaveejernes side.
De prøvede faktisk at ophæve Missourikompromiset.
Tror de virkelig, vi optager flere slavestater i Unionen?
Problemet er, at de kontrollerer regeringen.
Vi må skabe en koalition, som kan blokere deres lovgivning.
Jane, du ved så meget.
Ja.
Kunne jeg stemme, stemte jeg på republikanerne.
Godt for dig.
Republikanerne er de eneste, der er udtrykkeligt imod slaveri.
De sande fremskridtsmænd. De er på den rette side af historien.
Ja. Hvis man virkelig ønsker retfærdighed for alle i dette land,
skal man stemme på republikanerne.
Absolut.
- Emily, du har ikke natkjole på. - Hm.
Jeg kan ikke sove.
Er du nervøs for valgresultatet?
Nej.
Tror I virkelig, Sydstaterne løsriver sig?
Nej. Det tør de ikke.
Der er for mange fælles interesser på spil.
Det ville være økonomisk katastrofalt for alle.
Jeg ved det ikke. Jeg tror måske, de gør.
Og så får vi en borgerkrig.
Vi får helt sikkert en krig.
Der kan I se. Selv særlingen er enig med mig.
Der udbryder krig,
og en million mænd vil dø.
Og så vil en million snefnug falde på deres grave.
Hvordan ved du det?
Jeg kender én...
...som ved disse ting.
Hvem?
Døden.
Åh.
Nå, men jeg ville ønske, jeg kunne stemme.
Ja, ikke?
Okay. Nu skal vi tale om drenge.
Øjeblik, hvilken præst?
F MIT LIV
- Emily, ræk mig saltet. - Nej.
- Måske... nej, det er okay. - Jeg har spist.
Hvad? Men du sagde...
Lavinia, du har sorte silkehandsker på ved morgenmaden?
Selvfølgelig.
Du ved godt, det ikke længere er moderne, ikke?
Er det ikke?
Det var heller aldrig praktisk.
Er avisen kommet?
Ikke endnu, far. De tæller stadig stemmerne.
Det varer ikke længe.
Vi hepper alle på dig, hr. Dickinson.
Det er sødt af dig, Jane.
Du vil afskaffe slaveriet, ikke?
Du godeste, jeg har hovedpine.
Det betyder ja.
Nå.
Lad mig prøve at få folk til at glemme politik et øjeblik.
Jeg har en særlig overraskelse.
Susan?
Min elskede.
Jeg har påtaget mig opgaven at sikre,
at du og jeg kan være sammen i al evighed.
- Okay, vi ved godt, I skal giftes. - Nej, det, jeg siger, er,
at jeg graver et dødt barn op, så du kan blive begravet ved min side.
Undskyld, min kære?
Nej, det er helt fint, mor.
Jeg har hyret to gravere.
De gør det i dag.
Du ved, Beecher-barnet?
Du kender det. Ichabod?
Han ligger ved siden af min plads, og der skal Sue ligge,
så vi kan være sammen for evigt.
I det hinsidige.
Er det lovligt?
- Far, er det lovligt? - Ja, det er lovligt.
- Er det? - Burde jeg ikke vide det?
Jeg tror, det er lovligt.
- Stakkels Beecher-barn. - Det er lovligt, ikke?
- Hvad? - Hvem kalder et barn "Ichabod"?
- Det er et familienavn. - Avisen er her.
Åh.
Ah.
Pokkers.
- Stadig intet resultat? - Ah.
Det er absurd.
Hvad er der sket med Whigpartiet?
Hvad er der sket med dette land?
- Vi skal bruge en radikal ændring. - Radikal.
Det var det, jeg talte om i går.
- Også jeg. - Lad være med at diskutere politik.
Åh gud, Austin, du vandt!
Jeg... Hvad?
Du vandt poesikonkurrencen.
Åh.
Gjorde jeg?
- Har du deltaget i en poesikonkurrence? - Ja.
Lad mig se.
Wow.
Skriver du digte?
Jeg har eksperimenteret lidt med digte.
"Ingen kender denne lille rose"
- Et digt af Austin Dickinson. - Mm-hm.
"Ingen kender denne lille rose
Den er måske en pilgrim
Jeg tog den fra dens vej Og gav den til dig
Kun bien vil savne den
Kun sommerfuglen
Som ligger på brystet Efter den lange rejse
Kun en fugl vil undres
Kun en brise vil sukke
Åh lille rose
Hvor nemt det er for dig...
At dø!"
Det var virkelig godt.
Har du skrevet det?
Ja.
Jeg skrev det faktisk til Sue.
- Og du glemte at læse titlen. - Titlen?
Ja. Jeg gav det lige en titel.
"Til fru Hemmelig. Med en rose."
Fru Hemmelig. Det er dig.
Nå, tillykke, Austin.
Tak, far.
Det er en forbedring siden dit sidste forsøg.
Undskyld mig, jeg har det dårligt.
Jeg synes, det var virkelig fint.
Og jeg kan ikke lide digte.
Så du deltog i konkurrencen.
Ikke rigtigt.
Du vandt.
Nej, Austin vandt.
Det er jeg ked af.
Det er ikke din skyld.
Det er heller ikke hans skyld.
Han valgte ikke at blive født som mand.
Ligesom jeg ikke valgte at blive født som...
...en særling.
Du er ikke en særling.
Jo, jeg er.
Så er jeg også.
Dig?
En ugift mand på min alder?
Ja, jeg er.
Vi burde stikke af og slutte os til cirkusset.
Far.
Du bankede ikke på.
Jeg behøver ikke banke på.
Det er vel derfor, man har døre, men okay.
Tror du, jeg er dum, Emily?
Hvad?
Jeg sagde: "Tror du, jeg er dum?"
Nej. Selvfølgelig ikke.
Men du behandler mig sådan.
Din egen far.
Manden, der gav dig alt.
Maden, du spiser.
Luften, du indånder.
Jeg ved ikke, hvad du...
Lyv ikke for mig!
Austin skrev ikke det digt!
Men det er der ingen, der ved.
Du tror, alle er dumme?
Hele verden.
- Alle, på nær dig. - Det er ikke det, jeg siger.
De ved det.
Ingen vil tro på, at din bror skrev det.
Og det gør du på den vigtigste dag i min karriere?
På valgdagen? Ved du, hvad du har kostet mig?
Hvad du har kostet denne familie?
Du ydmyger mig igen offentligt!
Det er ikke min skyld.
Selvfølgelig er det det. Hvis skyld er det ellers?
Det er ikke min skyld, du tabte valget!
Åh!
Mine damer og herrer!
Velkommen til toppen!
Er du klar, Emily?
- Klar til hvad? - Til at gå på scenen.
De er her alle for at se dig.
Du er forestillingens stjerne.
- Ben? - Åh.
Held og lykke i aften.
- Det er et stort publikum. - Hvad laver du her?
Jeg sagde jo, jeg var en særling.
Og nu, mine damer og herrer.
Øjeblikket I alle har ventet på.
Særlingen over dem alle:
En kvindelig digter.
Du godeste!
Dickinson!
Gode nyheder!
Du vandt!
Hørte du, hvad jeg sagde?
- Vandt jeg? - Ja.
Du skal til Washington.
Tillykke, Edward.
Jeg har aldrig været lykkeligere.
Du gjorde det!
En smal sejr.
Ja.
Lad os drikke et glas sherry!
Nej, jeg må hjem. Men du bør fejre det med din familie.
Jeg vandt.
- Gjorde du? - Ja. Som jeg lovede.
Mænd af ære og anstændighed har sejret.
Nå...
Det er en lettelse.
Juhu!
Emily?
Emily!
Emily.
Sue?
Ja, det er mig.
Hvad skete der?
Jeg...
...var i cirkus.